Pravoslavné svátosti
PLÁŠTĚNICE (Pohřební plátno)
Evangelium o utrpení Páně
V italském městě Turin od roku 1694
opatrují jedinečné lněné plátno.
Je to pohřební plátno Páně.
Svátost zde pečlivě střeží.
Za posledních sto let ji ukazovali jen třikrát.
Je to tkanina, do níž před pohřbem zavinuli tělo Spasitelovo
a on v ní vstal z mrtvých.
O prvním podrobném zkoumání Turinského plátna
se Rusko dozvědělo koncem 19. století z publikací zveřejněných
s požehnáním posvátného synodu.
Zblízka vypadají otisky na tkanině jako nezřetelné a rozmazané
skvrny žlutohnědé barvy bez jasných kontur.
Ale poodstoupíme-li o dva metry dál,
tak tyto skvrny vytvoří nečekaný obraz.
Na tkanině se ukáže viditelné zobrazení lidského těla i s tváří.
Přesné a detailní anatomické i fyziologické podrobnosti.
Světle žluté plátno utkané stylem připomínajícím jehličí (resp. do stromečku nebo tzv. "rybí kost")
Tenkrát se tato vysoce kvalitní tkanina nazývala damašek
a byla velice drahá.
Z damašku byly ušity pokrývky starozákonní svatyně
a oděvy kněží jeruzalemského chrámu a levitů.
Jak konstatovali badatelé zkoumající tkaninu,
po prvním století se damašek postupně přestává vyrábět
a ve středověku už je zapomenut.
Poté, co Spasitel zemřel na kříži, Josef a Nikodém, tajní učedníci Kristovi
sňali přečisté tělo svého Učitele a Pána s kříže,
zahalili je plátnem a položili do hrobu.
Možná to bylo jedinkrát za celou dobu svého pozemského života,
co se Bůh, který se odívá světlem jako rouchem,
oblékl jako člověk do tak jemného a vzácného šatu.
Vědecké zkoumání plátna začalo na Sorboně v r. 1900.
Ukázalo se, že na tkanině je světelný negativní obraz člověka,
který se tam objevil jako výsledek vědě neznámého procesu.
Tento člověk byl strašlivě mučen
a přibit na kříži.
Pak jeho tělo sňali s kříže a zavinuli do lněného plátna.
Toto plátno nám s přesností a podrobností fotografie přináší
stopy přetrpěných muk a bolestivé smrti.
Turinské plátno je tkanina dlouhá něco přes 4 metry
a metr široká.
Na jsou viditelné dva otisky mužského těla, umístěné symetricky hlava k hlavě.
Na první polovině plátna je obraz mužského těla s rukama složenýma vpředu
a trochu skrčenýma nohama.
Na druhé polovině je jeho zobrazení ze strany zad.
Protáhle oválná tvář. Oči jsou posazeny blízko nosu.
Poměrně plný spodní ret. Nos lidí východního typu.
Před námi je příslušník semitského typu, jehož i dnes můžeme najít
v prostředí starých židovských rodů či slavných Arabů.
Tak tvrdí etnografové.
Plnovous i vlasy na hlavě jsou rozděleny uprostřed
Malý cop na zátylku je spleten volně a není stáhnutý do uzlu.
V biblických dobách byl takový copánek charakteristickým znakem mužů židovské národnosti.
Je to dospělý, dobře tělesně stavěný, fyzicky silný muž.
Smrt nastala několik hodin před tím, než bylo jeho zabaleno do plátna.
Plátno bylo v kontaktu se Spasitelovým tělem nanejvýše dva či tři dny,
přesněji: ne více, než 40 hodin.
Vzadu se zřetelně otiskla hlava, záda a zvláště oblast pánve.
Nohy téměř ke kolenům,
pak se zobrazení ztrácí,
dále jsou vidět holeně,
a opět je obraz přerušen nad Achilovými šlachami,
posléze zřetelné otisky pat a chodidel.
Tělo se otisklo v různých stupních intenzity zabarvení
a s naprosto věrnými proporcemi.
Na plátně zůstaly krvavé stopy z mnohých ran na těle.
Souhrn všech faktů svědčí, že obraz na tkanině vznikl,
když tělo leželo na jedné polovině plátna
a druhá polovina se ohýbala kolem hlavy a přikrývala tělo svrchu.
V roce 1898, archeologovi, advokátovi a amatérskému fotografovi
poprvé dovolili pořídit fotografii plátna.
Starodávné lněné plátno bylo představeno
na mezinárodní výstavě církevního umění v Paříži
jako špatně zachovalý výtvor dávných křesťanských umělců.
V temnotě fotokomory na fotografické desce
se na temném pozadí negativu objevil pozitivní obraz portrétu Krista Spasitele,
plastický portrét božské krásy.
Jeho rysy vyzařují neobvyklou duchovní velebnost
a současně neomezenou trpělivost a milosrdenství.
Na plátně jsou stejně jako na jakémkoliv negativu otisky čela a nosu tmavé,
kdežto stíny na tváři jsou na plátně bílé.
Tvář se kvůli tomu může zdát přísná,
pohled doširoka otevřených očí může vyzařovat příkrost a nelibost.
Před vynálezem fotografie nebyly známy vlastnosti negativních obrazů.
Proto mnohé dávné byzantské ikony
reprodukují nějakým způsobem tyto zvláštnosti negativního zobrazení
tváře Spasitele.
Můžeme předpokládat, že ikonografie "rukou nevytvořeného obrazu Spasitele"
se vztahuje k napodobení a přepracování zpodobení tváře na Turinském plátně.
Vladařovi vojáci dovedli Ježíše do pretoria a svolali na něj celou rotu.
Svlékli ho a oblékli mu nachový plášť,
upletli korunu z trní a posadili mu ji na hlavu, do pravé ruky mu vložili hůl,
klekali před ním a posmívali se mu, řkouce:
"Buď zdráv, židovský králi!"
Plivali na něj, brali tu hůl a bili ho po hlavě. (Evangelium podle Matouše 27,27-30)
Tlupa pokřikujících a smějících se vojáků.
Jeden z nich hodil na ramena Spasitele
rudý vojenský plášť
a do ruky mu strčili ulomenou třtinovou hůl.
Další opatrně, aby se nezranil, splétá ostnaté větve trnovníku.
Sloup pro bičování.
Buď pozdraven, králi židovský!
Výsměch římských legionářů nad odsouzenými k trestu smrti
dostal název: "Blížící se smrt."
Soudní znalec, který se účastnil zkoumání plátna, píše:
"Každá rána, zobrazená na plátně, byla skutečně uštědřena a opravdově způsobena
a odpovídá tomu typu nástroje, kterým ji zasadili.
Každá rána krvácela tak, jak je to při takovém poranění obvyklé.
Proudy krve tekly v naprostém souladu s gravitačními zákony.
Na Spasitelově hlavě je dokola třicet krvavých stop.
To jsou rány od ostnů trnovníku.
Některé výrony krve mají odlišné příznaky žilní a tepenné krve.
Jeden proud krve na čele připomíná tvarem číslici trojku.
Osten trnu zde probodl žílu,
svaly na čele se kvůli tomu stáhly
o vznikl složitý obrazec toku stejnoměrně vytékající žilní krve.
Z rány na pravém spánku vytékala krev dvěma praménky.
Jeden z trnů zasáhl spánkovou tepnu
a tepenná krev tryskala přerušovaně dle pulzu,
a proto je plátno zabarveno nerovnoměrně.
Hlava je pobodaná trny na celém povrchu.
Trnová koruna nebyla taková, jak ji umělci obvykle malují na obrazech.
Měla podobu polokulaté čepičky, aby připomínala mitru,
pokrývku hlavy východních vladařů.
Rákosový skelet propletli větvemi trnovníku
a ostny obraceli tak, aby mířily dovnitř k hlavě.
Každým úderem holí do této trnové mitry
se ostny vpichovaly do hlavy stále hlouběji a hlouběji.
Tak plátno zafixovalo podobu těla do hrobu položeného Spasitele.
Od ramen až k nohám, po celém tělu je mnoho traumatických poranění,
způsobených římským "flagrum", bičem s těžkými "činkami" nebo kuličkami na koncích.
Ve středu dopadu úderu, jsou rány temnější,
při podrobnějším zkoumání mají stopy od ran vzhled uzavřených zvonků,
na okrajích je skvrna světlejší,
tam dlouho vytékalo sérum, rány se rozdíraly oděvem a pomalu zasychaly.
Strašnými roztrženími kůže jsou poseta celá záda, pas a níž.
Na plátně zůstaly stopy po 98 úderech římského biče.
Spasitele bičovali za použití velké síly od ramenou až k nohám,
vynechávali jen srdeční oblast, úder do tohoto místa by totiž mohl být smrtelný.
Každá rána má délku přibližně 3,7 centimetru.
Biče se zhotovovaly z jednoho, dvou či tří řemínků pevné kůže
s kovovými háčky, hřeby nebo kuličkami na koncích.
Na plátnu jsou vidět stopy 59 úderů bičem s třemi konci,
18 úderů knuty s dvěmi konci a 21 úderu biče s jedním koncem.
Spasiteli bili třemi druhy bičů.
Poloha zranění ukazuje, že vojáci s biči byli dva.
První z nich stál nalevo a vedl údery zleva doprava,
druhý zprava v opačném směru.
Zřetelně patrné rány na předloktí.
Malá těžká závaží dopadala na ruce,
které byly dle římského zvyku přivázány k nízkému sloupku.
Spasitele ohnuli a jeho dlaně prostrčili kovovým kruhem.
Jak si myslí soudní znalci, Krista za vztažené ruce přivázali ke sloupu
a bili jej zpočátku na záda, pak na hruď a na břicho
kruhovým pohybem biče od ramen.
Při prvních úderech kůže napuchla a znachověla, pak praskala.
Potom začali odsouzence k trestu smrti bít holemi.
Bili ho do hlavy, do tváře, na ruce, na celé tělo.
Na pravé líci je dlouhý pramen krve.
Tento úder byl uštědřen člověkem stojícím vpravo.
Úder poranil tvář a zlomil nosní chrupavku.
Krev zaschla na čele i ve vlasech.
Když se mu dost naposmívali,
svlékli mu plášť a oblékli ho zase do jeho šatů.
A odvedli ho k ukřižování. (Evangelium podle Matouše 27,31)
Skrze hlučící dav vede oddíl vojáků odsouzence na smrt.
Dva z nich jsou zločinci a vrazi,
třetí je nevinný mučedník, oběť pro vykoupení celého lidstva z hříchů.
Na popravu šel bos.
V oblasti pravé paty se v plátnu zachytilo mnoho zemského prachu,
v něm je obsažen organit s příměsí železa a stroncia.
Tato dosti vzácná látka je přítomna v hlíně Jeruzaléma.
Ten samý prach zůstal i na kolenou a na špičce nosu.
Pod tíhou kříže Spasitel totiž několikrát upadnul.
Po samotném kříži zůstaly dvě rány, na spodní části levé lopatky
a na pravém rameni.
Obě kolena jsou rozbita.
Na levém kolenu je kůže rozseknuta při opakovaných pádech.
Provaz na nohách také rozdíral kůži až do krve.
Nesl svůj kříž a vyšel z města na místo zvané Lebka,
hebrejsky Golgota. (Evangelium podle Jana 19,17)
Čtyřkonečný kříž byl zhotoven tak,
že uprostřed délky vertikálního břevna se připevňoval malý kolík.
Destička se jménem odsouzence s dodatkem o důvodu rozsudku smrti
se obvykle přibíjela na vertikální břevno současně s přibitím nohou.
Nad hlavu mu dali nápis o provinění: "To je Ježíš, král Židů."
S ním byli ukřižováni dva zločinci,
jeden po pravici a druhý po levici. (Evangelium podle Matouše 27,37-38)
Bylo devět hodin, když ho ukřižovali. (Evangelium podle Marka 15,25)
Obě zápěstí jsou temná, krev vytékala z otvorů po hřebech.
Rána od hřebu je vidět jen na levé ruce, která leží svrchu na pravé ruce.
Uprostřed krvavé skvrny můžeme rozlišit čtvercovou stopu
trošku menší než jeden čtvereční centimetr.
Je to zranění od kovaného kovového hřebu.
Ruce jsou probity nikoliv uprostřed dlaně, jak se to často zobrazuje na ikonách,
ale výše, na zápěstí.
Jediným úderem kladiva byl hřeb probitý skrze zápěstí,
ale nerozdrtil kosti, takže ruka mohla nést dlouhý čas váhu těla.
Hřeb však zasáhl nerv vedoucí uprostřed zápěstí
a palec se kvůli tomu mimovolně ohnul a přitiskl k dlani.
Na tkanině jsou vidny otisky pouze čtyř prstů na obou rukách.
Na pravoslavných obrazech Ukřižování
je každá noha Spasitele přibita samostatným hřebem.
Tato tradice vznikla ve 4. století, když bylo nalezeno oživující dřevo Kříže Pána,
a ikonopisci mohli na vlastní oči spatřit otvory v břevnu po hřebech.
Potvrzuje to i lékařská expertýza krvavých stop na látce.
V druhé polovině 13. století se v katolické církvi objevují obrazy,
na nichž jsou zkřížená chodidla přibita jedním hřebem.
Pravděpodobnou příčinou tohoto způsobu zobrazování jsou otisky na plátně.
Chirurg pečlivě zkoumající fotografii Turinského plátna s otisky chodidel
tvrdí, že otisk pravého chodidla je kompletní,
kdežto levé chodidlo se otisklo především v oblasti paty.
Levé chodidlo je částečně přeloženo přes pravé.
Uprostřed chodidel je čtyřhranná sraženina, následek zranění od hřebu.
Podle stop krve na chodidlech (a nártech) je patné, že při ukřižování prýštila
z ran dolů, kanula po prstech.
Když oba hřeby vytrhli, krev vytekla spodem z otvoru v chodidle a zalila oblast paty.
Plátno tímto svědčí, že Ukřižovanému přibili nohy dvěma hřeby.
Vizuálně se zdá, že chodila nohou jsou přeložena jedno přes druhé
a středověcí umělci, hledící na Turinské plátno, mohli přepokládat,
že nohy byly přibity jedním hřebem.
Takto se v pravoslavné ikonografii
zachoval nejstarší a správný způsob zobrazování Ukřižování.
Je hlavní židovský svátek.
V Jeruzalémě se schází množství poutníků z celého Judska.
Kolem Golgoty přicházejí k městské bráně.
Kolemjdoucí ho uráželi: potřásali hlavou a říkali:
"Ty, který chceš zbořit chrám a ve třech dnech jej postavit,
zachraň sám sebe; jsi-li Syn Boží, sestup s kříže!" (Matouš 27,39-40)
Aby se mohl nadechnout, nadzdvihoval se Spasitel střídavě za jednu, pak za druhou ruku,
při tom se předloktí pootáčelo
a zranění způsobovalo hroznou bolest.
Ruce byly vztaženy vzhůru pod úhlem 65 stupňů vzhledem k horizontále.
Když se vzpínal, aby se mohl hlouběji nadechnout,
oddělovaly se od potoku krve, stékajícího od zápěstí k lokti, příčné potůčky
svědčící o tom, že se Pán nadzvedával jednou za pomoci pravé, pak zase levé ruky.
Na zátylku jsou vidět stopy krve zvláště zřetelně.
Proudí jednou vpravo, a pak zase vlevo,
v závislosti na tom, na jakou stranu Kristus nakláněl hlavu.
Hrudní koš je nadmíru rozšířen.
Medicína tvrdí, že to odpovídá pomalé smrti při ukřižování,
kdy se člověk musí nadzdvihovat na přibitých nohách, aby se mohl nadechnout.
Uvažovalo se o dvou možných příčinách smrti při ukřižování.
První byla smrt udušením kvůli svalové křeči,
což způsobilo neschopnost nadzdvihnout tělo k nádechu.
Druhá byla smrt způsobená ztrátou krve
a zástava srdce kvůli prudkému snížení krevního tlaku.
Když bylo poledne, nastala tma po celé zemi
a trvala až do tří hodin. (Evangelium podle Marka 15,33)
Kolem třetí hodiny zvolal Ježíš mocným hlasem:
"Bože můj, Bože můj, proč jsi mne opustil?" (Evangelium podle Matouše 27,46)
A Ježíš zvolal mocným hlasem:
"Otče, do tvých rukou odevzdávám svého ducha."
Po těch slovech skonal. (Evangelium podle Lukáše 23,46)
A hle, chrámová opona se roztrhla v půli odshora až dolů,
země se zatřásla, skály pukaly. (Evangelium podle Matouše 27,51)
Mrtvé tělo se skloněnou hlavou strnulo. Zůstávalo na kříži bez pohnutí.
Oba další ukřižovaní však ještě žili.
Dle rozkazu jim hlídající vojáci zlámali holeně
a odsouzenci se zmítají v agónii.
Když pak vojáci přišli k Ježíšovi a viděli, že je již mrtev,
kosti mu nelámali, ale jeden z vojáků mu probodl kopím bok;
a ihned vyšla krev a voda. (Evangelium podle Jana 19,33-34)
Na pravé straně mezi pátým a šestým žebrem je vidět oválná rána,
která má délku 4,5 centimetru a šířku 1 centimetr.
Je způsobena ostrým bodným předmětem.
Legionáři se speciálně cvičili zasazovat rány zrovna z pravé strany,
která není chráněna štítem.
Krev vytékala z rány nejdříve dolů a poté, když tělo sňali s kříže a položili na zemi,
tekla opačným směrem.
Všichni vědci jsou zajedno v tom, že rána byla způsobena až po smrti,
protože z ní vyteklo jen malé množství vazké a srážející se krve.
Pokud by tělo sejmuté s kříže ihned zabalili do plátna,
byla by tkanina prosáklá krví skrz na skrz.
Podle názoru lékařů kopí probodlo pohrudnici, plíce a zranilo srdce.
Zkoumání částí plátna, kde je krev, ukázalo,
že skvrny jsou z rudo-oranžové amorfní kůrky,
zatvrdlé na povrchu vláken i mezi nimi.
Kromě toho stopy po bičování světélkují v ultrafialovém světle
kvůli tomu, že kolem nich je krev a sérum.
Zkoumání rentgenovými paprsky i v ultrafialovém světle
a spektrální analýza ukázaly, že krev patřila muži a náleží do krevní skupiny AB.
Vysoký obsah bilirubinu v krvi potvrzuje, že oběť byla podrobena hrubostem a mučení.
Když nastal večer, přišel zámožný člověk z Arimatie, jménem Josef...
A vzav tělo, zavinul je Josef do čistého plátna
a položil je do svého nového hrobu, který měl vytesaný ve skále;
ke vchodu hrobu přivalil veliký kámen a odešel. (Matouš 27,57 59-60)
Byl pátek a začínala sobota. (Evangelium podle Lukáše 23,54)
V Římském císařství musela těla popravených ukřižováním viset na kříži do té doby,
dokud je nerozklovou ptáci. Jenom v Palestině ukřižovaného a už mrtvého člověka
po smrti snímali s kříže.
Tělo pochovávaného Spasitele položili na kámen, omyli rány
a pomazali vonným olejem.
Tato kamenná deska zvaná "kámen pomazání", je velikou svátostí pro celý pravoslavný svět.
Až do současnosti se opatruje v jeruzalémském chrámu Vzkříšení.
Po nějaké době zavinuli tělo Spasitele do plátna
Hlavu Krista umístili přibližně doprostřed délky plátna
a volnou částí látky přikryli tělo svrchu.
Od chodidel do kraje tkaniny zůstalo ještě přibližně 30 centimetrů.
Mikrofotografie pořízené v polarizovaném světle a počítačové skenování zobrazení
umožnily obnovit třírozměrný předobraz.
Při tom byly na očních víčkách Spasitele nalezeny otisky mincí.
Židé na počátku našeho letopočtu kladli na oči pohřbívaného člověka mince
a s nimi nebožtíka pochovávali.
Na plátno se otiskly některé fragmenty kresby na mincích.
Jednou z nich byla tzv. "Pilátova lepta", kterých bylo velice málo
a měly pravopisnou chybu v nadpisu.
Ve sbírkách numismatiků je po celém světě jen pět takových mincí.
Otisk "Pilátovy lepty" ukazuje, že nejpozdějším datem pohřbu
jsou třicátá léta prvního století našeho letopočtu.
Na plátně jsou nalezeny stopy květů, které byly kolem těla rozsypány.
Stopy 28 rostlinných druhů jsou identické s těmi, které na Blízkém východě rostou.
Dvacet z nich roste přímo v Jeruzalémě.
Ostatních osm druhů se vyskytuje v jeho okolí.
Tyto druhy kvetou pouze na jaře, v březnu a dubnu.
To je doba židovské paschy.
Lékařské zkoumání mohlo nabídnout jen přibližné hodnocení
vzrůstu, váhy a stáří člověka pohřbeného v Turinském plátně.
Vědci rekonstruovali polohu těla Spasitele v hrobě.
Nebožtík byl položen na zádech,
nohy byly ohnuty v kolenou tak, že stehno tvořilo s horizontálou úhel asi 30 stupňů.
a hlava spočívala na vysokém kamenném polštáři.
Při takové poloze těla není možné přesně určit výšku postavy.
Váha se pak dá určit na základě přibližného objemu těla.
Co se týče stáří člověka, ten se určuje ještě méně přesným způsobem -
podle zákonitostí proměny vnější lidské podoby v průběhu jeho života.
Výška postavy Spasitele, pohřbeného v kamenné jeskyni u hradeb Jerusalema
činila mezi 175 a 180 centimetry.
Vážil od 75 do 85 kilogramů.
Orientační určení stáří činí 30 - 45 let.
To jsou hranice možností vědy konce 20. století.
Avšak i tyto přibližné údaje dávají výsledek s dalekosáhlými následky.
Turinské plátno zjevilo některá z tajemství, která skrývalo, o událostech, jejichž svědkem bylo.
To, co se stalo v malé hrobce vytesané ve skále poblíž městských hradeb Jeruzaléma,
proměnilo celý existující svět a dalo život veškerému lidskému rodu.
Prvního dne po sobotě, za časného jitra, nesouce vonné masti, které připravily,
přišly (ženy) k hrobu.
Nalezly však kámen od hrobu odvalený.
Vešly dovnitř, ale tělo Pána Ježíše nenašly. (Evangelium podle Lukáše 24,1-3)
Turinské plátno se dotýkalo těla Spasitele nejméně 30 hodin,
nejdéle však 40 hodin.
Pokožka zesnulého vylučuje určité látky v průběhu prvních 30 - 40 hodin po smrti.
Lékaři objevili na plátně právě tyto sekrety.
Na řadě místy rozmyly tyto vyloučené látky otisky krve
a prosákly skrze ně.
Po necelých 40 hodinách však vylučování z neznámých příčin skončilo.
Právě v tento moment se na plátně objevil obraz.
Obraz vznikl jen na těch místech, kde vzdálenost plátna od povrchu těla
nebyla větší než 3,5 - 4 centimetry.
Tato vzdálenost odpovídá průniku skrze vzduch alfa částic a dalších produktů
rozpadu atomových jader.
Obraz na plátně je světle hnědý.
Přesně takovou barvu mají ohořelá místa tkaniny.
Spektrografická analýza ukázala,
že obraz vznikl povrchovým zuhelnatěním vláken tkaniny působením silného záření,
které vycházelo z těla zabaleného v plátně.
Oheň z těla i plameny pozdějšího požáru zanechaly na plátně stopy
spektograficky přibližně stejné.
Ale je mezi nimi také podstatný rozdíl:
vlákna poškozená požárem jsou ohořelá ze všech stran,
ale obraz těla je vypálen pouze na jedné straně plátna.
V tomto případě je každé vlákno ožehnuto jen na jednom svém boku.
Zuhelnatění nastalo jen ve velice tenké vrstvě - pouze několik mikronů.
Kromě toho - obraz neukazuje tělo ze stran.
Např. je vidět pouze přední část hlavy
Změněné jsou proporce některých částí těla.
Prsty jsou prodloužené, kdežto ruce jsou zkrácené.
Na základě všech těchto nálezů byl učiněn závěr:
Postava na plátně je projekcí lidského těla na rovnou plochu.
Zobrazení se objevilo působením částic pohybujících se jedním směrem,
kolmo vůči povrchu země.
Kvůli tomu muselo tělo jakoby projít skrze plátno,
zanechavši na něm svůj obraz
a při tom vycházelo z plátna po vertikále směrem vzhůru.
Tento závěr objasňuje mnohé zvláštnosti obrazu na plátně.
Kupříkladu dovnitř ohnutý palec prosvítá skrze dlaň, jako by skrze ni procházel.
Nejprve tedy prošla skrze tkaninu dlaň a po ní ohnutý palec.
Neznámé záření bylo širokospektrální,
obsahovalo i vlnové rozmezí rentgenového záření.
Trvalo velice krátce, jen okamžik.
Stupeň potemnění tkaniny je závislý na její vzdálenosti od těla.
Nejtemnější je na místech, kde se ho dotýkala.
Zvláště díky této zvláštnosti bylo z plátna restaurováno třírozměrné zobrazení těla.
Při posmrtném ztuhnutí veškerého svalstva by se mělo tělo celou svou tíhou
přitisknout na plátno, rozprostřené pod ním.
Jenže na plátně se to nikterak neodrazilo.
Je zřejmé, že v momentě, kdy se objevil obraz,
tělo ležící v plátně nic nevážilo.
Nepoznané působení, které ožehlo tenkou vrstvu na povrchu plátna, opatrovaného v Turině,
nemůže v plnosti náležet k žádnému fyzikálnímu jevu známému vědě.
Jeho podstata zůstává záhadná.
Ženy vstoupily do hrobu a uviděly mládence, který seděl po pravé straně
a měl na sobě bílé roucho; i zděsily se.
Řekl jim: "Neděste se!
Hledáte Ježíše, toho Nazaretského, který byl ukřižován.
Byl vzkříšen, není zde. (Evangelium podle Marka 16,5-6)
Práce vědců a specialistů z různých vědních oborů při zkoumání Turinského plátna
umožnila shromáždit mnoho zajímavých faktů.
Plátno fotografovali v ultrafialovém, rentgenovém i infračerveném spektru.
Prováděla se zkoumání v polarizovaném světle.
Speciálně byly probádány krvavé skvrny i anatomické podrobnosti obrazu.
Analýza získaných údajů zabrala několik let.
Nikdo však nedokázal vysvětlit, jakým způsobem se otisk těla na tkanině objevil.
Žádná z metod pořizování obrazu, které jsou nám známy, neobjasňuje tento jev.
Ten, jehož tělo bylo zavinuto do Turinského plátna,
žil v Palestině na počátku 1. století naší éry.
Bičovali ho, přibili na kříž, probodli kopím.
Jeho tělo bylo zabaleno do lněného plátna.
Po uplynutí 30 až 40 hodin tento člověk vstal z tohoto plátna.
Výsledky bádání potvrzují prakticky slovo za slovem evangelijní zvěst.
Co bylo staré, skončilo.
Vysvitlo světlo nového dne.
Zevnitř lněného plátna září bezvečeré světlo, uzdravení, proměnění.
Vítězství nad tím, co hyne, co padlo, přemožení smrti.
Přišel den Páně. Kristus vstal z mrtvých prvního dne po sobotě.
To je den, od něhož začíná nová doba.
(Zázrak sestupování svatého ohně, který se děje každý rok v Jerusalemě.)
Vzkříšení tvoje, Kriste Spasiteli, andělé opěvují na nebesích... (Z paschálních hymnů)
Vstal z mrtvých Kristus! To znamená, že Bůh vskutku je.
Kristus vstal z mrtvých. To znamená, že vskutku existuje duchovní svět.
Svět reálný, kde není smrt.
Kristus vstal z mrtvých! To znamená, že život je silnější než smrt.
Vstal z mrtvých Kristus! To znamená, že dobro je silnější než zlo.
Kristus vstal z mrtvých!
To znamená, že vše, v co křesťané skládají své naděje, je ověřeno.
Vstal z mrtvých Kristus! Christos voskrese! Christos anesti!